Hvorfor må du parkere så langt borte?
Høyden var lengre unna enn det så ut til.
- Du kan ikke lande en jumper overalt. - Spiller ingen rolle. Vi er nesten der.
Rodney, vet du i det hele tatt hva vi ser etter?
- Uansett hva det er, så er det her. - Hva er her?
Det som forårsaket energiforhøyningen vi oppdaget fra jumperen.
- Aner du hvordan det ser ut? - Jeg kjenner det igjen når jeg ser det.
Og jeg ser det.
- Det ser ut som en dør. - Ja, bemerkelsesverdig dørlignende.
Vel, ser ut som om det er den eneste veien gjennom høydedraget uansett.
Den går langt bortover.
- La oss sjekke det ut. - Oi, det er noe der.
- Hva? - En energibarriere, på terskelen.
- Den forsvant. - Eller gikk gjennom noe kamuflasje.
Det har mange av de egenskaper som et kamuflasjefelt har.
De eldgamle gjemte de kule greiene.
Jeg vil bare kunne forklare disse målingene før vi går gjennom.
Gi meg en gren. Har du tape?
Fordi jeg har et kamera.
Jeg ba ikke om en trestamme.
Takk.
OK, fest det til pinnen.
Vi stikker kameraet gjennom, tar opp noen minutter,
drar det tilbake og spiller det av.
Ja, MALP på pinne.
Ja, MALP på pinne. Veldig lurt.
- Er vi ferdige? - Jepp.
Jeg er ikke flytende i De eldgamles språk, men jeg kjenner igjen noen ord.
"Velkommen" og "oppstigning".
Oppstigning?
Til et høyere plan av eksistens.
Den rasen som bygde stjerneportalen,
de utviklet seg til slutt til et punkt der de steg opp til å være ren energi.
Det ville vært flott.
Ja, vel, dessverre er det et spørsmål om utvikling.
Uansett er jeg sikker på at vi har mer enn nok nå.
Skal vi se.
La oss kikke, skal vi?
Ja vel. Noen frivillige?
Jeg skal gjøre det.
Trekk deg tilbake dersom du møter noe problematisk.
Problematisk?
Giftig atmosfære, syreatmosfære, ingen atmosfære.
Det er MALP på pinne. Det er begrenset hva den viser.
OK.
Nå går jeg.
Snålt.
Hva er i veien?
Det gjør liksom litt vondt i hendene mine.
- OK, så kom deg ut derfra. - Jeg prøver, men det drar meg inn.
Jeg har deg.
OK, kom igjen, karer. Få meg ut herfra.
- Jeg prøver. - Prøv hardere.
- Dette burde ikke hende. - Vel, det gjør det.
- Det drar meg inn. - Det er for sterkt.
Ikke rør barrieren!
Jeg vet ikke om dere kan høre meg på radioen,
men jeg er endelig på den andre siden.
Det ser akkurat ut som på bildene.
Gjør ganske vondt å bevege seg.
Jeg vet ikke om jeg...
Greit, karer, bli hvor dere er.
Hvorfor ba du oss slippe?
Det siste vi trengte er at dere to også ble dratt inn.
- Hvorfor har Forfedrene laget noe sånt? - Jeg vet ikke!
Finn det ut, ellers går du inn.
Portalen reagerer annerledes på noe levende enn på livløse objekter.
Dette er Sheppard. Kan dere høre meg nå?
Kikket meg rundt i området.
Hulen åpner seg mot den andre siden av høydedraget.
Det er ikke mye her, så...
Jeg venter bare her,
og gir dere sjansen til å finne ut av dette.
Oberst Sheppard? Svar.
Du kaster bort tiden. Det kommer ikke til å virke.
Oberst, svar dersom du kan høre meg.
Det er absolutt ingenting på dette opptaket som kan indikere noe slags...
- Åh, nei. - Hva?
Minnet er fullt. Det er tatt opp nesten to timer, og...
- Batteriet gikk akkurat tomt. - Hvorfor kaster du bort tid?
Det er det jeg ikke gjør!
OK, hør, jeg trenger noe levende, som en blomst.
OK.
Nå er det ikke et bra tidspunkt å kaste steinen
jeg ba dere kaste for noen timer siden.
Jeg ville ikke se at den kom. Denne siden er svart som olje.
Det er en ting jeg ikke har prøvd, så flytt dere, dersom dere kan høre meg,
men hvis dere ikke kan... da hører dere meg vel ikke.
Bra jobbet, John! Skyt deg selv!
Dette er rett og slett problematisk, Rodney!
For å teste en teori. Jobb sammen med meg, folkens.
- Hvis jeg har rett må vi skynde oss. - Hva er det du gjør, McKay?
Prøver å avgjøre hvor mye fortere tiden går på den andre siden.
- Hvorfor skulle det det? - Det gir ingen mening.
Det er det jeg prøver å bevise! Bare vent!
En, to, tre, fire
- fem, seks, syv, åtte, ni, ti. - McKay...
Bær over med meg. Tolv, 13, 14,
15, 16, 17, 18, 19, og 20.
Mye fortere.
Kan dere høre meg nå?
Hule åpner seg mot høydedraget,
men det er ingenting i det umiddelbare området jeg kan overleve på.
OK, det er dag to, og jeg er tom for vann.
Vi forlater ikke folkene våre. Ikke sant?
Hva med å sende meg et signal om at dere fortsatt er der.
Det trenger ikke være en stein. Dere kan skrive en lapp.
Jeg slår av radioen i seks timer til
for å spare batteriet og prøve å få litt søvn.
Sheppard ut.
Blomstene er flere timer gamle.
- Jeg må tilbake til Atlantis. - Du skal ingen steder.
Det er et tidsutvidelsesfelt, og det betyr at tiden går mye fortere
på den andre siden.
Jeg er ikke sikker på forholdet, men jeg må dra.
- Hvorfor? - Jeg har ikke tid
til å forklare tidsteori til deg når det for hvert øyeblikk vi diskuterer
kan være timer for oberst Sheppard i forhold til oss.
Timer kan være dager, og dager kan være år. Skjønner du?
Teyla, følg meg til Puddle Jumperen.
Jeg skal forklare hva du må gjøre på veien.
- Og du blir her. - Og gjør hva?
Ikke gå gjennom, hvis det er det du tenker på. Gi meg ryggsekken.
Rodney og Teyla. Ronan. Kom inn.
Dere begynner å gjøre meg bekymret.
Tøm lommene deres, alt dere tror han kan trenge for å overleve.
Det kan kjøpe ham litt mer tid der inne.
Kom igjen. Bra.
Hvorfor i helvete tok det så lang tid?
Nødrasjoner, medisinskrin. Noe annet?
- Batterier for kameraet. - Du vet hva du skal gjøre?
Trykk "opptak" og vent i tre sekunder.
- Ikke mer, ikke mindre. - Trekk den så ut igjen.
Hvis han er der har han tid til å spille inn en beskjed.
- Hvorfor sendte jeg ikke en lapp? - Hva mener du, hvis han er der?
Avhengig av kompresjonsforholdet,
kan han ha brukt opp forsyningene til du kommer tilbake.
- Det er vanskelig å forstå. - Vi må skynde oss.
Kom igjen.
Bra.
OK...
Greit.
Du aner ikke om han er skadet?
Smerten han følte var fra tidsdifferansen.
Og hva er det?
Portalen må på en eller annen måte dempe de ekstreme tidskreftene
som vil forekomme i et tidsutvidelsesfelt,
og vi holdt ham fra å gå gjennom det.
En del av kroppen hans opplever tiden i en annen hastighet enn en annen del.
- Hvem vet hva det kan gjøre med ham. - Jeg antar at han kan trenge en lege.
Du vet ikke om han er i live?
Den beste innfallsvinkelen var å anta at han var i live, men strandet.
Hvorfor ikke anta at han vil komme seg tilbake selv?
Han ville allerede hatt timer
på å komme seg gjennom portalen,
på den tiden jeg kastet bort på å forklare situasjonen til Conan og Xena.
- Det er ikke særlig... - Nei, det er vel ikke det.
- Er forsyningene ombord? - Nesten, sir. Bare noen få kasser til.
Hjelp Zelenka
å sikre nedstigningssonden. La oss dra.
Dette er Sheppard.
Dere kan nok ikke høre meg, men jeg har ingen volleyball å snakke med,
så hvorfor ikke.
Jeg har rasjonert det lille jeg har så lenge kan kunne,
men jeg har nok igjen til kanskje en dag.
Jeg må ha noe å leve på mens jeg finner min egen mat og vann.
Ikke at jeg ikke setter pris på de tre vannflaskene
og hele håndfullen med energisjokolader.
Det er ingenting i det umiddelbare området. Jeg må lengre avsted.
Jeg skal gi tegn om hvor jeg går... mens jeg går.
Sheppard ut.
- Det var raskt. - Ikke raskt nok, er jeg redd.
Hent kameraet.
Dr McKay vil at vi skal prøve dette på nytt.
For å se om Sheppard fortsatt er i live?
Og for å avgjøre hvor fort tiden går på den andre siden.
OK...
OK.
En, to, tre.
Det var ikke lenge nok til å se noe.
Og det ser likevel ut som om det har tatt opp flere minutter.
Han er ikke der.
Vel...
Enten spiser dere meg, eller så spiser jeg dere.
Vi lastet forsyninger og alt jeg kunne tenke på.
- Hva tenker vi ikke på? - Bruk et øyeblikk og bli sikker.
Du kommer ikke til å kunne ta mange turer.
Jeg er smertefullt klar over det.
Jeg minner deg på det fordi hastverk
fikk Sheppard i trøbbel.
Dette var ikke hans feil. Det var min.
Sporene var der.
Hør, det eneste jeg kan håpe på nå er å fikse dette i hans livstid.
Hans livstid?
Hvis det tar oss en uke betyr det ikke noe, for han vil ha dødd av alderdom.
- Herregud. - Ja, derfor hastverket.
- Nå, er du klar? - Jeg er klar.
Jeg trenger flere bøker til hjelp med oversettelsen.
Jeg håper du har en skikkelig pilot til oss, for jeg stoler ikke på ham,
og jeg kan ikke fly den tingen i en rett linje.
Hjelp! Hjelp meg!
- Hvor er det? - Det er der, blant trærne.
- Hva er det? - Beistet.
- Er det et sikkert sted vi kan gå? - Nei, klosteret er for langt unna.
- Hold deg nede og bak meg. - Du kan ikke bekjempe det.
Kanskje vi kan skremme det bort.
Kom deg vekk herfra!
Der er det.
Vel, i følge disse målingene er det ikke der.
Jeg kan se det med mine egne øyne. Det er inni det krateret.
Vanskelig å si om De eldgamle bygde det inni krateret,
eller om randen er formet som et resultat av feltet.
Får ikke jumperens sensorer noe inn?
Ingenting, ma'am.
Greit, posisjoner oss rett over og vær klar.
Forbered sondeutskytning.
Hva skal sonden gjøre?
Den skal synke sakte ned og inn i atmosfæren til en gasskjempe.
Sonden deler seg i to deler som er forbundet.
Vi burde kunne motta telemetri fra innsiden av feltet mens
- den andre halvdelen er på utsiden. - Avhengig av variansen,
kan det være at vi er i stand til å fly inn og redde Sheppard.
- Veldig lurt, Rodney. - Ja, det er det.
Det var faktisk Zelenkas ide.
Hei.
- Han er våken igjen! - Nå er jeg det.
Jeg er Teer.
- Har vi møttes? - Da Avrid brakte deg hit
hadde du skader fra beistet.
Avrid bar deg hit.
Og jeg helbredet deg.
Gjorde du? Litt ung til å være doktor.
Hedda er en av de få blant oss som har helbredelsesevner.
Vel, bra. Takk.
Vi burde takke deg for å ha reddet vår bror fra beistet.
Det er rart, jeg husker ikke at jeg vant.
Det er godt og se at du er våken og frisk igjen.
- Kom det ikke etter deg? - Nei.
Bare De opphøyde vet hvorfor.
- Ingen av dem her omkring? - Er du sulten?
Utsultet.
Hvem av dere fikk meg ut av klærne og inn i dette?
Det gjorde jeg.
- Er det i orden? - Ja.
Jeg liker vanligvis å bli presentert for en kvinne før hun ser meg naken.
Hva har vi her?
Jeg er glad du føler deg bedre.
Velkommen til ditt nye hjem.
Avrid, det er fint å besøke dere, og jeg er takknemlig for maten
og helbredelsen, men hvis du vet veien vekk herfra...
Det er ingen måte å forlate stedet på, John, annet enn å stige opp.
Hva mener du egentlig med "det er ingen måte"?
Det er stedets eneste hensikt, å meditere før en stiger opp
og en dag være sammen med dem som skapte fristedet.
Vel, saken er at jeg har andre planer.
Vel, hvorfor gikk du inn portalen?
Kall det en feil.
Jeg prøvde å stoppe, men den elendige saken sugde meg inn.
De som kom før oss sørget for at det ikke kunne være noen ubesluttsomhet.
I det øyeblikket du satte din fot her var din vei valgt.
- Ikke av meg. - Når du krysser terskelen
er du forpliktet til å være her resten av dine dager.
OK. Send sonden på min kommando.
Tre, to, en... nå.
Sonden er i ferd med å gå gjennom feltet. Avvent.
- Fanken. - Hva hendte?
Sonden ble revet fra hverandre av tidskreftene
i hendelseshorisonten nesten øyeblikkelig.
Kan vi ikke fly inn og redde oberst Sheppard?
Ikke hvis vi vil unngå å bli revet fra hverandre.
Mottok du noe telemetri før sonden ble ødelagt?
Ganske mye. Ser ut som om det meste er uforståelig.
Det kommer til å ta meg nesten en time å gå gjennom dette.
Glad jeg endelig fikk deg med ut.
Du har vært alene på rommet ditt så lenge.
Det kalles "å være deprimert."
Er det så fælt her?
Nei, dere har vært flotte.
Jeg har forpliktelser hjemme.
Folk jeg bryr meg om og som bryr seg om meg.
I det minste trodde jeg de gjorde det.
- Hvorfor kom du hit? - Jeg ble født her.
- Jeg mener folket ditt. - De kom for mange generasjoner siden.
Jeg er fra et folkeslag som æret de som var før oss,
- de som skapte dette stedet. - Vi kaller dem De eldgamle.
Å følge i deres fotspor, å stige opp,
var det største målet blant våre forfedre.
For mange århundrer siden sanset noen at det var i dem å gjøre det.
Det tok dem år å oppdage hvor denne verdenen befant seg,
og da de fant den, kom de til denne verden som en pilgrimsreise.
- Vi er etterkommerne deres. - Det er ikke mange av dere igjen.
Nei. Vi er de siste.
Hva holder dere igjen?
En reise som vår kan ta et liv.
- Er du redd for at det ikke skjer? - Vi er ikke redd for noe.
Jeg vet ikke. Jeg ville vært ganske redd for det beistet.
Så lenge vi blir i klosteret er vi trygge.
- Hva slags liv er det? - Vel...
Livet her er ikke helt uten sine gleder.
Telemetrien var ikke bare uforståelig.
Vis oss det. Jeg har funnet ut hvor energikilden befinner seg
- inne i feltet. Her. - Hva godt gjør det?
Når vi vet hvor generatoren er
burde jeg greie å slå den av.
Du trenger ikke gjøre dette for meg hver morgen.
Du reddet min brors liv.
Burde ikke han gi meg frokost?
- Han mediterer med de andre. - Han mediterer hele tiden.
Alle mediterer hele tiden.
Vel, spis i det minste sammen med meg.
Det er OK.
Det er veldig nært.
Det er her.
- Det har aldri kommet inn i kloseteret. - Jeg er redd.
- Ta henne inn. - John...
- Gjør det. - Gå.
OK, folkens, jeg begynner å føle meg forlatt!
OK, men jeg advarer deg, jeg har en kniv.
- Nei! Ikke gå! - Kom tilbake!
Nå er det to av oss!
Ronon.
Han etterlot et tegn til oss.
- Han må ha gått for å finne en vei ut. - I det minste kan han være i live.
Teyla, Ronon. Vi er på vei i jumperen
og lander om noen minutter.
Forstått.
- Vi trodde vi mistet deg igjen. - Hva hendte?
Jeg har aldri sett slik tapperhet.
Var det ikke for deg kunne vi alle vært tapt.
Jeg kan ikke huske at jeg vant denne gangen heller.
- Han er ikke helt helbredet. - Jeg har det bra.
Du har gjort nok, Hedda. Kom igjen. Du må få litt hvile.
Hva i helvete er i veien med dere?
Jeg forstår ikke.
Jeg snakker om å la oss stå der ute alene med den tingen.
- Vold er ikke veien mot oppstigning. - Selvforsvar er ikke vold.
Vi er veldig nær oppstigning, John. Alle sammen.
Hvis vi forlater veien kan det være tapt for oss for alltid.
Alt kan være tapt for dere for alltid dersom dere ikke står imot en tingen.
Jeg må meditere sammen med de andre.
- Sikker på at det var tre sekunder? - Ja.
- Det er 12 minutter video. - Ja.
- Greit, så forholdet er... - To hundre og femti til en.
Jeg sendte klokken min gjennom sammen med et brev til oberst Sheppard
og fortalte at vi gjør vårt beste for å redde ham.
- Hvis du vil sjekke på nytt... - Nei. Bra tenkt.
Hva betyr det for oberst Sheppard i forhold til dager?
Vi snakker allerede om måneder.
Du trengte ikke vente oppe på meg.
Du har vært borte mer enn en dag.
Ja, vel... etter at jeg fant våpnene mine
bestemte jeg meg for å ta en løpetur helt tilbake til portalen.
Se hva jeg fant.
Jeg vet ikke hva som tok så lang tid, men mine venner sendte forsyninger.
Det er folk her som bryr seg om deg.
Beklager. Jeg burde sagt i fra til noen.
Jeg visste det.
Jeg fulgte deg i tankene.
Jeg har vært sammen med deg siden du forlot klosteret.
Er det en spesiell evne du ikke har fortalt meg om?
Ja.
Jeg har vært sammen med deg hver gang du har søkt en måte å forlate oss på.
Slik Hedda har evne til å helbrede kan jeg se bilder i tankene mine.
Det er ikke uvanlig for dem på veien å få evner.
Jeg kunne trengt deg der ute. Tok meg lang tid å finne dette.
Før min mor steg opp kunne hun flytte ting med tankene sine.
Du kan tenke deg hvor underfullt det var for et barn.
Sett deg sammen med meg.
Det var jeg som sendte Avrid for å finne deg.
Gjorde du?
Jeg visste at du kom den kvelden, og jeg visste hvor du ville være,
på enga, og jeg har visst det siden jeg var barn
at du ville sitte her sammen med meg, som du gjør nå.
Jeg har kunnet lukke øynene og se for meg ditt ansikt hele mitt liv, John.
Du er den ene.
- Den ene hva? - Den som vil lede oss til oppstigning.
- Hva er det? - Ingenting.
Jeg håpet bare at du skulle si noe annet.
Jeg har sett det også.
- Derfor har jeg ventet på deg. - Virkelig.
- I kveld. - I kveld?
Jeg skulle ønske du hadde fortalt meg det.
Da ville jeg ikke dratt på en ti timers løpetur.
Og i de kommende dager, når du har beseiret beistet,
vil vi stige opp sammen. Alle vi.
Du mener alle dere.
Jeg har ikke gitt deg opp ennå.
Jeg vet ikke hvordan det skulle skjedd, Teer. Det gjør jeg virkelig ikke.
Hør, to ganger har jeg møtt beistet.
Jeg kan ikke se at en tredje gang skal bli noe annerledes.
Du trenger ikke vite hvordan.
Du må bare stole på at det blir det.
OK, jeg tror jeg har det.
Jeg har oversatt litt,
men det ser ut som om feltet ble laget som et fristed fra waithene,
et sted de siste av De eldgamle kunne reise til
og forhåpentligvis stige opp fra uten redsel for å bli angrepet.
De kunne tilbringe flere livstider der inne før wraithene oppdaget det.
Hvis de noen gang angrep ville skipene deres bli revet fra hverandre.
Og slik ble det i 10000 år.
Skriften her... den er en velkomst og en advarsel
for alle mennesker under deres beskyttelse som lette etter et fristed,
men jeg tror den var der for alle som ønsket å finne en vei til oppstigning.
Hva er advarselen?
Når du krysser terskelen er det ingen vei tilbake.
Såfremt du ikke vet hvor energikilden er
og kan skru den av.
- Vi kan få en ZPM ut av dette. - Nå snakker du.
Løytnant, dette er Weir. Hvis du ikke har hørt fra oss om...
- Rodney? - En time vil gi oss måneder.
Men Elizabeth, av alle oss, så burde du bli.
Det kan være skrift som trengs å bli oversatt.
Det er en liten sjanse...
Rodney, jeg blir med. Løytnant, en time,
så drar du til Atlantis og ser om Zelenka kan finne på noe.
Forstått.
Han kan trenge medisinsk behandling, jeg er den eneste legen, så...
Det gjør nok sikkert ikke vondt dersom du går fort igjennom.
OK. La oss gjøre dette.
Det var ikke så ille.
- Du var akkurat... - Det er underlig.
Kan like godt slappe av. Det tar minst fem minutter før de andre kommer.
Vi har en lang spasertur foran oss til hvor energikilden befinner seg.
Har ingen av dere sett tordenvær?
Fristedet sørger for regn til frukthagene.
Jeg snakker om lyn og torden.
Elektriske utladninger som kommer ned fra himmelen.
Det høres skummelt ut.
Vel, det er skummelt, men det er også veldig kult.
Det er OK å være redd. Det er en del av livet.
Da jeg var barn pleide det å være stormer som ristet huset.
Skremte meg nesten til døde.
Når vi har steget opp vil vi oppleve slike ting.
Helvete heller, hvis dere er steget opp kan dere lage tordenvær.
Jeg snakker om å faktisk oppleve livet.
Vi tenker på den opplevelselsen som livet er hver dag.
Jeg snakker om å leve det.
Har ikke noen av dere ting dere har lyst til å gjøre
som mennesker av kjøtt og blod først?
Jeg mener, dere snakker om å bevege dere til et eksistensplan
forbi deres egen dødelighet, men dere har ikke egentlig levd.
- Våre liv er fulle. - Jeg har vært sammen med dere,
og jeg tror ikke "full" betyr det dere tror.
- For å stige opp må man meditere. - Dere mediterer ikke, men gjemmer dere.
- Fra hva? - Du vet svaret på det.
- Han mener beistet. - Ja, det gjør jeg.
Jeg vet ikke hvordan dere mener at jeg skal føle at jeg hører til her,
når hver gang den tingen kommer, så er jeg der ute alene.
- Ikke alene. - Jeg vet det. Du var også der ute.
Nei. Jeg mener at vennene dine har kommet.
De er fem stykker. De kommer etter deg.
Gjør de? Er du sikker? Det er de beste nyhetene jeg...
Nei, John. Jeg sanser noe mer.
Beistet er nesten ved dem.
Jeg tenkte bare, hele dette feltet... ikke feltet,
"felt"-feltet, må generere sin egen døgnsyklus,
for ikke å snakke om sitt eget kunstige klima.
- Kan du gå fortere? - Han har ventet i månedsvis.
En halvtime vil ikke ta livet av ham.
Vi vet ikke når vi finner ham.
Jeg har et stevnemøte med løytnant Cadman i morgen kveld.
Så vi har bare 12 år her inne.
Hva? Hva er det?
- Jeg oppdager ingenting. - Betyr ikke at det ikke er der.
- Kan du se noe? - Nei, men jeg føler at noe er nært.
Kanskje vi burde prøve en annen vei.
Det gjør ingen forskjell. Det følger etter oss.
- Høres ut som om det er mer enn en. - Mer enn en hva?
Jeg vet ikke.
Hva i helvete tok så lang tid?
Du har bare vært borte et par timer.
Heller seks måneder.
Du har vært fanget i et tidsutvidelsesfelt.
- Hva var den tingen? - Hva er et tidsutvidelsefelt?
- Kan vi snakke om det et annet sted? - Nei.
Det er fortsatt nært.
- Har du kjempet mot det før? - To ganger.
- Hvordan overvant du det? - Har ikke skjønt det ennå.
- Nå ville vært fint å gjøre det. - Ja?
Vel, hva sier du til at vi bare kjemper mot det og ser hva som skjer?
John? Venner av deg?
Vi har kommet for å stå sammen med deg. Uansett hva som skjer.
Nei. Vi er kommet for å slåss.
Og vi er ikke redd deg.
Beistet er vår egen skapelse og vi burde sendt det avgårde for lenge siden.
- Er det alt? Var det alt som trengtes? - Du hadde rett, John. Vi var redde.
Beistet var den siste byrden vi måtte legge av oss, skapt av vår egen frykt.
Du ga oss mot til å møte det.
Bli med oss.
Jeg er ikke klar for det ennå. Jeg er ikke sikker på om jeg blir det.
- En dag, kanskje. - Ja, en dag.
Jeg vil se fram til det.
Det er ikke nødvendig å ødelegge fristedet, Dr McKay.
Hva? Nei, nei, nei, nei. Jeg tenkte ikke det. Jeg...
Vi vil holde portalen åpen til dere er dratt.
Da vil ZPM'en som gir energi til dette...
Fristedet ble etterlatt av dem som kom før oss,
for dem som vil søke det og følge veien,
og det vil fortsatt være her etter at dere drar.
Ja, men...
Absolutt.
Hva er det med deg og kvinner som er steget opp?
Vel, skjegget er interessant.
Det er det første som skal vekk når vi kommer hjem.
Jeg trodde aldri jeg skulle få se noen av dere igjen.
Jeg... savnet dere til og med litt.
Det var bare et par timer for oss, så...
Ronon.
- Vi var alle ganske bekymret for deg. - Selvsagt var vi det.
Vi er lei for at vi ikke kom hit før.
La oss komme oss ut herfra.